- Dl cavaler de la Valette ? - Da, domnule.
Din ordinul Eminenței Sale, Cardinalul de Mazarin,
luați cunoștință de acest document.
Repede ! Suntem grăbiți.
- O veste proastă, domnule ? - Fugi ! Au venit să te aresteze.
MASCA DE FIER
Adaptare divx: serix BlackSeaTeam@gmail.com
În fortăreața din insula Sainte Marguerite,
cel mai adânc mister înconjoară de trei ani prezența prizonierului anonim.
Nimeni nu are dreptul să-i vadă fața, sub amenințarea pedeapsei cu moartea.
În celălalt capăt al regatului, pe dunele care mărginesc Marea Nordului,
armata franceză se pregătește să dea, împotriva armatei spaniole,
o bătălie decisivă pentru viitorul țării.
- Dle de Saint Hilaire ! - Dle de Turenne...
Vă rog să vă asigurați că mișcările inamicului sunt cele prevăzute de mine.
Nu văd decât nisip.
Ba da, acum văd un iepure ! Fuge.
- Asta va fi și soarta dușmanului. - E un lucru de bun augur, domnule.
Inamicul e în spatele nostru ! Suntem înconjurați !
Nu ! Sunt mușchetarii domnilor de Maulevrier și d'Artagnan.
Ei iau poziție în ariergardă, așa cum s-a stabilit.
Aripile drepte sunt în fața aripilor stângi și invers.
Nu le mai rămâne decât să se înfrunte.
Dle de Boulene l Mergeți cu câțiva dragoni în recunoaștere.
Dle de Maulevrier !
Dle d'Artagnan !
Atunci, porniți în direcția unei fabrici de țigle aflate dincolo de dune.
Dacă sunt mușchetarii dvs, d'Artagnan, vă felicit !
Atunci spre dvs se îndreaptă felicitările mele.
Și ale mele...
Bravo, dle de Maulevrier !
Ce minune să fi avut un tată intendent general
care în 5 minute, v-a cumpărat postul de căpitan.
Eu l-am obținut în 20 de ani, dând și primind lovituri de spadă,
iar dvs v-ați petrecut acest timp îmbrăcându-vă compania...
Ați cheltuit mai mult decât solda mea pe 10 ani !
Dragul meu, cine v-a supărat ?
- Căutați ceartă ? - Nu, dvs faceți asta.
E posibil... Sunt într-o dispoziție ucigătoare.
Impresia mea este că această dispoziție se datorează rezistenței unei citadele
pe care o asediați de o lună.
Ce vreți să spuneți ?
O citadelă fermecătoare, pe nume doamna de Chaulmes...
Pe onoarea mea !
Da, e adevărat. Femeia asta mă face să mor de ciudă.
Sunt atât de abătut,
încât nici n-am poftă să vă pedepsesc indiscreția cu o lovitură de spadă.
Indiscreție ? Să nu exagerăm...
Nefericirea dvs amuză toată Curtea, întreg orașul
și chiar pe mușchetarii dvs care bârfesc despre asta cu ai mei.
Iată... Priviți unde am ajuns !
Am 40 de ani și o companie îmbrăcată în zdrențe
care ia în râs nefericirea în dragoste a căpitanului său...
Dacă m-ați fi cunoscut acum 20 de ani...
Femeile mă urmăreau cu caleașca până și pe câmpul de luptă !
Trebuia să le vedeți cum se îngrămădeau agitându-și batistele...
O batistă !
Nu... E un miraj.
Dacă e un miraj, e unul foarte real.
Recunosc livreaua vizitiului doamnei de Chaulmes.
Dumnezeule mare !
- Vă mulțumesc, domnilor spanioli ! - O să plec de îndată.
Imposibil, doamnă ! O să pară că vă temeți de spanioli.
Vă mulțumesc nespus, domnilor !
- Dragă prietene, am venit doar să... - Ca să-mi răsplătiți focul...
Doamnă ! Ce idee bună ați avut când ați ales să stați cu noi,
când ați preferat zgomotul tunurilor muzicii orchestrelor...
Nu...
Nu, d'Artagnan ! Vă rog, fiți cuminte !
Căruța din spate e încărcată cu diverse lucruri pentru soldații dvs.
Cizme, vestoane, teci pentru săbii...
Am adus de toate, pentru ca mușchetarii dvs
să le poată da o lecție usturătoare de eleganță domnilor spanioli...
Domnilor mușchetari ! La atac ! Toate astea sunt pentru voi !
Vă mulțumesc, doamnă !
Dar, dacă îmi copleșiți oamenii, sper că nu aveți de gând
să-l lăsați pe căpitanul lor să se ostoiască de sete...
Nu, domnule l Dorința mea e să fug. Nu mă tem de gloanțele dușmanului,
ci de spectacolul oferit soldaților regelui Franței !
Ce minunăție !
- Iată, căpitane ! Pentru dvs. - Fantastic !
- Tu ce cauți aici ? - Eu am văzut-o primul !
- Nu. E haina mea. - Ba nu !
Ți-am zis că era aici !
Domnilor muschetari, încheiați-vă superbele vestoane...
Vom avea onoarea să atacăm !
Trăiască doamna de Chaulmes !
S-a sfârșit.
- Credeți că bătălia s-a încheiat ? - Da.
Dar este oare victoria sau înfrângerea de pe dune ?
Aș da oricât să știu...
Mă rog, oricât e doar o vorbă. Aș da ceva totuși...
- Soarta țării depinde de cea a bătăliei. - M-am rugat atât de mult...
Doamnă, rugăciunea reginei Franței e prețioasă,
dar spaniolii sunt foarte interesați de această afacere,
așa încât probabil că n-au precupețit nici ei rugăciunile... Îi cunosc bine.
Și atunci, puneți-vă în locul lui Dumnezeu.
E implorat și din dreapta, și din stânga. Nu mai știe încotro să se întoarcă,
așa că va lăsa lucrurile să-și urmeze cursul.
- Suntem la mâna dlui de Tourenne. - Regele are încredere în el.
Dar fiul dvs are doar 20 de ani, mia cara !
- Dvs nu aveți încredere ? - Ba da...
Numai că n-am niciodată încredere deplină dinainte...
Eu am încredere doar după aceea.
Mia cara, țineți-mi companie la jocul de cărți până la sosirea dlui de Tourenne.
Sper să câștig.
Nu știu de ce, dar îmi place nespus de mult să câștig.
Maiestate...
Eminență ! Domnul de Tourenne mi-a lăsat onoarea de a...
Lasă introducerile. Ce s-a întâmplat ?
Armata inamică, compusă din bandele valone și italiene,
care înconjurau redutabila infanterie spaniolă,
era mai puternică decât a noastră !
Vorbiți mai încet, vă rog.
Trupele noastre erau însuflețite de curajul inspirat de nevoia statului...
La vederea ardorii dlui de Tourenne,
erai îndreptățit să te întrebi dacă își dorea victoria sau moartea...
Dreapta dușmanilor și-a făcut datoria
și a început să clatine stânga noastră.
Mai încet !
Salva flancului drept inamic a fost suficient de puternică
pentru a speria caii care s-au năpustit spre stânga
și au căzut în mare, târâți de un curent din care nu se mai întorcea nimeni.
Am văzut un stegar înotând cu un braț și salvând drapelul cu celălalt !
Domnul de Tourenne a auzit salva și a aruncat în lupta aripa sa stângă,
care a împins flancul drept inamic și l-a izbit într-o parte !
Dl de Tourenne ducea peste tot teroarea
și îi uimea cu privirea sa scăpărătoare pe cei neatinși de loviturile sale.
- Și am câștigat ! - Așteptați...
Mai rămăsese redutabila infanterie a armatei spaniole...
Batalioanele lor mari, cu rândurile strânse, semănând cu niște turnuri,
rămâneau de neclintit și aruncau flăcări în toate direcțiile.
De trei ori a încercat dl de Tourenne să-i risipească pe acești inamici
și de trei ori a fost nevoit să se retragă !
Și am fost învinși...
Eminență, ce uimire pe această trupă vitează și pe ofițerii ei plini de curaj
când au fost nevoiți să cedeze sub loviturile francezilor dlui de Tourenne...
Alungați către mare, pe punctul de a pieri cu toții înecați,
au înțeles că nu au altă salvare decât să cadă în brațele învingătorului,
și s-au grăbit spre acestea !
Așa s-a sfârșit această zi, cu triumful dlui de Tourenne !
Dle d'Artagnan... Pentru bucuria pe care tocmai mi-ați făcut-o,
aș fi vrut să-mi exprim recunoștința,
dar am ajuns prea târziu, mă tem.
Nu sunt atât de bogat pentru a mă întrece în generozitate cu dna de Chaulmes.
O să vă dau totuși un sfat bun.
Nu-mi aduceți niciodată altceva decât asemenea vești bune.
Aceasta mi se pare atât de bună,
încât mi-ar face o mare plăcere s-o aud din nou.
Vă pricepeți foarte bine să povestiți bătăliile...
Armata inamică era mai puternică...
Nu chiar acum ! O să vă explic. Veniți cu mine, dle d'Artagnan.
Ce-ați mai pus la cale ?
Mia cara, vedeți...
În spatele acelei uși se afla senor Pimentel,
trimisul secret al curții spaniole.
Lăsați-mă singur ! Domnul de Tourenne se luptă având în spate multe regimente,
dar bietul Mazarin trebuie să intre singur în luptă...
Acum sunt al dvs.
Noi doi vom pregăti o pace bună.
Regele, stăpânul meu, își dorește cu mare ardoare pacea,
însă mi-a dat niște instrucțiuni...
Nu... Nu vreau să aud instrucțiunile dvs,
vreau să vorbim ca doi vechi prieteni,
prietenul Mazarin și prietenul Pimentel !
Iată ce-i cere prietenul Mazarin prietenului său Pimentel...
Mai întâi, control complet în Lorraine...
Văd că nu vă sfiiți, Eminență...
Apoi, vrem control complet în Flandra și în Olanda.
Stăpânul meu consideră că Olanda...
Apoi, cedarea Roussillonului
și a altor câtorva fortărețe despre care vă voi da detalii mai târziu.
E o nebunie...
În sfârșit, unirea maiestății sale Ludovic al XIV-lea cu infanta Spaniei.
Ea va veni cu o zestre de 500.000 de scuzi.
E o propunere onestă, dle Pimentel.
Îmi vorbiți ca un învingător unui învins !
Anticipați rezultatele bătăliei pe care o poartă acum armatele noastre.
Nu ! Eu nu anticipez nimic, dle Pimentel. Eu gândesc.
Armata franceză fiind prima din lume, desigur că a învins în după-amiaza asta.
N-am nevoie să aștept rezultatul pentru a-l cunoaște.
Eminență !
Eminență, m-a trimis dl de Tourenne.
Foarte bine ! Vă rog să ne povestiți...
Armata inamică era mai numeroasă decât a noastră.
La vederea ardorii domnului de Tourenne,
erai îndreptățit să te întrebi dacă își dorea victoria sau moartea...
Dreapta dușmanilor și-a făcut datoria și a început să clatine stânga noastră,
N-are importanță. Acestea sunt doar peripețiile începutului.
Continuați, dle d'Artagnan.
Salva flancului drept inamic a fost suficient de puternică
pentru a speria caii care s-au năpustit spre stânga
și au căzut în mare, târâți de un curent ucigător.
Am văzut un stegar înotând cu un braț și salvându-și drapelul cu celălalt.
Domnul de Tourenne a auzit salva și a aruncat în lupta aripa sa stângă.
Dar redutabila infanterie a armatei spaniole...
- Vedeți ? - Simple peripeții...
Spuneți-ne finalul, dle d'Artagnan !
Alungați către mare, pe punctul de a pieri cu toții înecați,
inamicii au înțeles că nu au altă salvare decât să cadă în brațele învingătorului,
și s-au grăbit spre acestea !
Așa s-a sfârșit această zi, cu triumful armatelor noastre !
Dle Pimentel, ar fi oare bine, pentru renumele armatei franceze,
să mă îndoiesc într-atât de victoria ei, încât să accept un pariu...
Dați-i totuși din partea mea 1000 de pistoli aducătorului de vești bune.
Trăsura dvs e gata. Porniți spre Madrid.
Cunoașteți condițiile mele. Faceți-l pe regele Spaniei să le accepte.
Căsătoria infantei cu regele Franței
e un balsam care va înmuia toate asprimile acestui tratat...
Căsătoria e fundamentală, eminență, dar...
- Vedeți vreo dificultate aici ? - Ea nu vine oare din partea regelui ?
N-o zăresc chiar pe nepoata dvs, pe Marie Mancini, în parc ?
Ba da. Biata de ea a ieșit la aer...
Nu cumva îl așteaptă pe rege ? Se spune că e îndrăgostit de ea.
Zvonuri, prietene...
Da, e regele, însă...
Stăpânul meu preferă nenorocirile războiului
spectacolului unei infante a Spaniei umilită în acest fel...
- Nu cunoașteți mândria castiliană. - Nici dvs viclenia italiană.
Când tratatul de pace va fi semnat,
infanta nu va avea un amant mai fidel decât maiestatea sa.
O să mă ocup de această aventură cu nepoata mea.
O să trag perdeaua asupra ei.
Îl caut pe căpitanul d'Artagnan ! D'Artagnan !
- Ce spune ? - Pe cine ?
- Pe d'Artagnan ! - E acolo, în spate.
Căpitanul d'Artagnan ?
Îmbrăcându-mi mușchetarii ca niște prinți, mi-ați dat...
- O dovadă de iubire... - Ba nu ! De simpatie.
Dovada de iubire urmează să mi-o dați.
Corsajul meu ! D'Artagnan...
Nu ! Fustele mele ! Scrupulele mele...
Ce scrupule, doamnă, în epoca în care trăim...
Capitulați, doamnă ! Juponul va fi steagul dvs alb.
- Căpitane d'Artagnan ! - Nu ! Nu sunt aici pentru nimeni.
Nici pentru Eminența Sa, cardinalul de Mazarin ? Vă cheamă de urgență.
- Vrea să-i povestesc în nou bătălia ? - Nu.
Bine, vin acum.
De data asta, o să scurtez povestea.
Mă întorc de îndată.
Veniți ! Pe cai !
Cum s-a întâmplat ?
O febră fulgerătoare a lovit-o pe maiestatea sa la apusul soarelui.
Dle d'Artagnan, voi fi al dvs în câteva minute.
Știți monseniore, m-am luptat toată ziua...
- Și ați dori să vă odihniți ? - Nu, eminență !
Aș vrea să continui.
Sunt așteptat pentru asta într-un cupeu...
Nu există nici un leac în fața morții.
Mă rog pentru fiul meu, domnule.
Văd bine, doamnă, însă...
Există momente în care mă întreb dacă dvs credeți în Dumnezeu.
Nu sunt un cardinal obișnuit și nici dvs o mamă obișnuită.
Fiul meu e pe moarte. Sunt doar o mamă.
- Nu mai avem nici o clipă de pierdut. - Pentru a-l salva ?
Nu, doamnă. Pentru a-l înlocui.
Fără rege, nu mai avem alianță prin căsătorie și nu mai avem pace.
Ce pot să fac, domnule ? Mi-aș da viața pentru cea a fiului meu.
Nu vă cer asta.
Doamnă, viața celor mari e alcătuită din sacrificii pentru binele statului.
Acum 20 de ani,
când ați născut gemeni și când ne temeam pe drept cuvânt
că întrecerea dintre ei ar putea compromite unitatea regatului,
n-ați acceptat să...
Cine vă spune că Cerul nu mă pedepsește
pentru ceea ce i-am făcut fratelui său ?
Dimpotrivă, ne răsplătește.
Pentru a încheia căsătoria și a semna pacea, am nevoie de un rege viu.
Dacă Dumnezeu ni-l ia pe acesta, facă-se voia Lui,
dar d'Artagnan ni-l va aduce pe celălalt,
care îi seamănă leit.
- Eminență... - Aveți o întâlnire, nu ?
Nu cumva e pe malul Mediteranei, în fortul insulei Sainte Marguerite ?
- Nu, eminență... - Păcat, căci veți pleca neîntârziat.
Veți prelua un prizonier
al cărui chip nu aveți dreptul să-l vedeți, căci vă paște moartea.
Vă ordon să mi-l aduceți în viață.
Mascat și în viață !
O să dați dovadă față de el de cel mai adânc respect.
Așa cum aș face cu dvs, dacă v-aș face prizonier...
Nu, mai mult. O să citiți instrucțiunile pe drum.
Salvarea statului depinde de picioarele cailor dvs.
Situația e atât de gravă, încât o să mă rog pentru ei.
Prizoniere din turn...
Vreau ca iubirea mea...
- O să mai cântați mult ? - De ce ? Vocea mea nu e frumoasă ?
E fermecătoare, dar eu vă iubesc, Isabelle.
Cântecul ăsta mă exasperează fiindcă știu că-l cântați pentru el.
Sunteți nebună.
Dacă ați vrea să mă luați de soț, am pleca departe,
departe de zidurile și de zăbrelele astea !
Dar dvs preferați iubirea unui om sortit să fie veșnic prizonier.
De Lourmes, se vede un vas ! Învățați-l pe îndrăzneț să respecte edictul
ce interzice traversarea apei în fața citadelei Sainte Marguerite. Hai !
Căpitane, e praf de pușcă ! Vasul e plin cu praf de pușcă.
Mizerabilule ! Ar sări în aer toată fortăreața !
- Ce amuzant ar fi fost ! - Fugiți ! E periculos !
Nu, dle căpitan. Nu e nici un pericol.
- Se mănâncă. - E bun ?
Gustați, domnișoară.
- E delicios ! Cum se numește ? - Ciocolată.
- Cum ? - Ciocolată.
Vă rog să deschideți. Tatăl meu mi-a permis să-i ofer prizonierului
un nou produs adus tocmai din Mexic.
E foarte bun.
- Are un gust ciudat. - Dar e foarte bun.
Ce iubit trist sunt...
Vă riscați viața pentru a-mi vedea chipul...
Știți că regulamentul e clar.
Orice om care îi vede chipul monseniorului prizonier fără mască,
va fi executat fără proces.
De aceea, chipul dvs e și mai prețios pentru mine.
N-am dreptul să vă condamn să împărtășiți soarta unui prizonier,
fără nume și fără chip.
- Uitați-mă, Isabelle ! Trebuie. - Sunteți nebun...
- Cine a adus praful ăsta ? - Un vas.
- Un vas ? - Desigur. Cel al neguțătorului.
- Când pleacă ? - A obținut permisiunea să doarmă aici.
- Ce noroc ! În sfârșit, am noroc ! - Nu vreau !
E șansa vieții noastre. În sfârșit !
Nu vreau să rămân aici singură. Nu pot.
Am fost nebună când v-am dat coarda.
Chiar sunteți hotărât ?
Voi merge la Paris să-l văd pe rege pentru a mi se face dreptate.
Apoi ne vom regăsi pentru totdeauna.
Atunci o să vă ajut din toate puterile mele.
Jurați-mi doar că veți aștepta înainte să săriți din turn să vă fac semn de jos.
Vă jur.
Omul acela va dormi aici sub pază, iar mâine-dimineață va pleca mai departe.
- Cine e individul ? - Spune că e neguțător.
- Și ce vinde ? - Un fel de pudră cu o culoare ciudată.
Și pudra asta se mănâncă ?
Din câte a spus el, da. Am gustat-o și e un pic amară.
- Amară ? - Da.
Și cum arăta omul ăsta ?
- Arată... - Simpatic ?
Seamănă cu un traficant grec. Înțelegeți ce vreau să spun...
Domnul să ne ferească de idioți !
De acum înainte, micul meu Cresus, o să te cheme Chocolat.
Acum, te-am botezat. Trebuie să mănânci. Hai, nu spune că nu-ți place !
Eminența Sa, din milă creștinească...
Pentru eminența sa, mila se sfârșește acolo unde începe rațiunea.
Doamne ! Ce l-a apucat pe Cresus ? El e așa de blând...
E turbat, dacă m-a mușcat.
- Cu siguranță e turbat. - O să-l omor, domnule.
Aș putea să mor în fața dvs, dar preferați să ucideți un câine decât să mă îngrijiți.
- Repede, un medic ! - Știți bine că nu există medic pe insulă.
E adevărat. Unde mi-a fost capul ?
Am citit pe vremuri într-o carte
ce remedii se recomandă pentru a preveni turbarea...
- Vorbește, Isabelle ! Spune ce ai citit. - Ce rău mă simt !
Stați ! Îmi amintesc trei remedii.
Primul... Trebuie să sorbi un pocal cu sânge de porc-spinos !
- Lourmes, vreau porci-spinoși ! - Porci-spinoși ?
- Repede ! - Grăbiți-vă !
Dar nu avem porci-spinoși pe insulă, așa cum nu avem nici medici...
- Doamne ! Care era al doilea leac ? - Să arzi rana cu fierul înroșit.
- Mă duc să aduc unul ! - Stați !
Poate că al treilea leac e ceva mai puțin crud...
O baie în mare timp de o oră...
Numai că trebuie făcută imediat după mușcătură. Și complet gol.
Renaud, adu un fier înroșit...
Isabelle, nu mai pierdeți nici o clipă ! Faceți baie în mare.
Pentru nimic în lume n-aș intra goală în mare
în timp ce toți soldații ar fi cu ochii ațintiți asupra mea. Aș muri de rușine.
- Mai bine înroșiți un fier... - O să faci baie în mare cu forța !
- Nu ! - Ba da !
Dacă nu luați toate măsurile necesare pentru a apăra pudoarea fiicei dvs...
Încuiați-i pe toți cei care nu sunt de gardă într-o cameră fără vedere la mare.
- Și cei care sunt de gardă ? - Ei trebuie să rămână la post.
- Atunci, nu fac nici o baie ! - Lourmes !
Dați ordin tuturor santinelelor să stea cu spatele la mare.
- Și să-și acopere chipul cu mâinile. - Bine...
- Până le voi spune eu că se pot întoarce. - Bine.
Până când fiica mea îi va anunța că se pot întoarce !
Și preveniți-i ! Dacă fata mea îmi spune că vreunul mi-a trădat încrederea,
o să-l omor cu mâna mea !
- Mă scuzați ! - Iertați-mă. După dvs !
Tu de colo ! Ai grijă ! Tata o să te omoare !
Frumos spectacol ! Fecioară afurisită... Și gânganie blestemată !
- Ai auzit ? - Nu vreau să aud nimic. Dacă auzi, vezi.
Dacă vezi, privești. Iar dacă privești, ești ucis, așa că...
- Ce e cu exercițiul ăsta nou ? - Habar n-am. E o noutate.
În compania asta, nu mai știu ce să inventeze ca să ne enerveze.
Nu mai ajungem odată ?
Căpitane avem destul timp... E o plimbare frumoasă, nu ?
N-am venit de la Paris omorând 10 cai sub mine ca să mă plimb pe mare.
- Suntem în serviciul regelui ! - Valurile nu sunt în serviciul regelui.
Iar dacă vasul crapă, ne scufundăm cu el.
Priviți acolo !
- Aleargă ca un cal la galop ! - El are vântul din pupa.
- Ai stat în apă mai mult de o oră. - Voiam să fiu sigură că mă vindec.
Poate că ai scăpat de turbare, dar o să faci precis o pneumonie.
Ce mai e și asta ?
Du-te și vezi !
- Ce-i asta ? - Masca monseniorului prizonier.
- Pe toți dracii ! - I-ai văzut chipul ?
- Nu. - Atunci, ce-i cu asta ?
- Chiar așa ! - Am găsit-o pe jos.
- Deci i-ai văzut chipul. - Nu.
- Cum așa ? - Celula era goală.
La arme !
- Nu e departe ! Priviți ! - Îl văd, domnule.
- Șalupa la apă ! - Căpitane ! Mi s-a furat vasul !
Nu e departe. O să vi-l înapoiem.
Aduceți-l înapoi în viață ! În viață și mascat !
Mă bucur să vă regăsesc, monseniore.
Monseniore... Ce maniere frumoase au oamenii pe insule...
- Predați-vă ! Nu vă facem nici un rău. - Mii de draci !
Atenție, monseniore ! Venim după dvs.
Asta e prea mult
Nu !
Amarați vasul !
Aduceți-l pe insulă !
Vitejii mei !
Prindeți-l viu !
Al cui e rândul ?
Ușurel... Nu-l răniți.
Acum !
Nu te uită, Isabelle !
Dacă îl aduc fără mască, iar tu îi vezi chipul, voi fi obligat să te ucid.
Doar n-o să-i ucizi pe soldații pe care i-ai trimis după el !
E prea întuneric să-l vadă. Și nu țin deloc să-mi văd soldații împușcați.
- Iată-l, domnule ! E viu. - Și mascat ?
Da, dar nu pentru mult timp.
- Nu i-a văzut nimeni chipul ? - Nu. E o noapte foarte întunecată.
O să vă învăț să vă mai purtați așa cu un căpitan al mușchetarilor regelui.
Dar nu sunteți...
Aveți de gând să-mi scoateți masca asta ? Mă sufoc !
- Imediat. Scoateți-i căpitanului masca ! - Da, domnule.
Mă scuzați.
Îmi dați voie ? Cred că sunt mai pricepută la asta.
- Vă mulțumesc, domnișoară. - D'Artagnan !
În persoană !
- Domnule, vă stau la dispoziție. - O să ne batem la Paris, dacă doriți.
Deocamdată, sunt în serviciul regelui.
Acestea sunt instrucțiunile pe care mi le-a dat cardinalul Mazarin.
Vă rog să-mi încredințați prizonierul.
Domnule, prizonierul a evadat.
Mii de draci !
Hangiule ! Calul meu e mort de oboseală. Ne puteți găzdui pe amândoi ?
Nu, tinere.
N-o să găsești loc nici cât să arunci un ac.
- Sunt la fel de obosit precum calul meu. - Mergeți în târgul vecin. Nu e departe.
Un tânăr cavaler căruia i-am închiriat un pat într-o mansardă
se oferă să-l împartă cu dvs. Hector, ia calul !
- Unde e, ca să-i mulțumesc ? - Nu știu unde s-a ascuns.
Vreți să cinați ?
Mulțumesc, dar trebuie să plec în zori. Mă grăbesc să ațipesc.
- Ce-i asta ? - Nu vă temeți.
Iertați-mă, dar hangiul mi-a spus că un domn...
În primul rând, nu mă faceți domn.
Ce prostănac e !
- Cum te cheamă ? - Henri. Dar pe tine ?
Marion.
De ce ești îmbrăcată în cavaler ?
Din același motiv pentru care o să mă îmbrac acum în abate.
- Ce ai de gând ? - Uită-te pe geam.
- O să sfâșie pe cineva în patru ? - Exact.
Acum ghicești ?
Vrei să-l salvezi ?
Am fost suficient de drăguță cu tine ca să mă ajuți ?
Urăsc jandarmii, călăii, cămătarii, judecătorii,
locotenenții și toată poliția călare !
Sunt omul tău.
Căpitane, sunteți foarte grăbit să ajungeți la Paris și să mă părăsiți.
Voi regreta nespus că vă voi părăsi, domnișoară,
dar cardinalul așteaptă explicațiile e care i le va da tatăl dvs.
În plus... Am o întâlnire !
Nu e un motiv să ne faceți să călătorim zi și noapte !
Ar fi trebuit să vă păziți prizonierul zi și noapte ca să nu ajungeți aici !
- Mai repede, abate ! - Ne faci să pierdem vremea.
Tot în iad o să ajungă !
Dle abate, mulțimea e nerăbdătoare.
Călăule, fă-ți meseria !
Porniți !
- Fuge ! - E o femeie !
Faceți loc !
Faceți loc, mă grăbesc !
Lăsați-mă în pace. Am un prizonier care mi-a scăpat.
- Și eu, domnule ! - Cu atât mai rău pentru dvs.
Iar dacă mă deranjați, pun să fiți arestat pentru opreliști aduse mersului justiției.
Iar eu o să vă învăț să-i mai stați în cale căpitanului d'Artagnan.
Domnule, condamnatul și falsul abate s-au suit într-o trăsură. Au fugit !
- Bun. Acum lăsați-mă să trec ! - Celălalt, complicele, e tot sus.
Lăsați caii !
- Fuge ! - O să coboare în curte !
O să cadă !
- Ce faceți ? - Le dau o mână de ajutor.
- Vreau să mă dezmorțesc. - Vi s-ar potrivi mai bine să-l salvați.
- Poftim ? - Dacă îl salvați...
O să vă spun unde e Masca de Fier.
- Știți unde e ? - Da.
- Și jurați că-mi veți spune ? - Vă jur ! Dar numai dacă îl salvați.
Mii de draci !
Fie-vă milă ! Veniți s-o încălziți !
Micuța a început să se răcească.
Doamne !
Domnilor, ce parfum !
Oprește-te !
Sunteți împuțiți, domnilor !
Nu ai arme ! Predă-te !
Hai !
- Vă simțiți mai bine ? - El e ! Acolo !
Mergeți înapoi în trăsură. Vin imediat !
E acolo ! Aduceți repede o scară !
Vă salut, domnilor !
- Unde s-a dus ? - Acolo !
Hai ! Mai repede !
Dragi prieteni, vă aștept !
Așa !
Pe acolo !
Cum e ? L-ați găsit ?
Din păcate, nu. Cred că a sărit pe fereastră.
Nu, domnule. S-a prefăcut. E tot acolo sus.
Țăranca îl ascunde. E într-un cufăr !
Mulțumesc. De data asta, e al meu !
Țineți cu dinții de el !
N-o să trec niciodată...
- Uite un cocoșat ! - O să ne aducă noroc.
Hai, la drum !
Domnișoară de Saint Mars, nu aveați ceva să-mi spuneți ?
La următorul popas.
Oprește !
- Așadar ? - Sunteți sigur că a scăpat ?
L-am văzut de pe acoperiș alergând pe o străduță.
- S-a suit într-o căruță care îl aștepta. - Dle d'Artagnan, ați fost minunat.
Dacă m-ați fi văzut acum 20 de ani...
Ei bine, după 20 de ani, eu vă găsesc superb.
Complimentele dvs îmi merg drept la inimă.
Numai că... Nu aveați și altceva să-mi spuneți ?
- Altceva ? - Mi-ați jurat că...
Mi-am amintit. Masca de Fier...
Așadar ?
Domnule, vă rog să-mi permiteți să merg deoparte cu domnișoara
pentru a asculta ce are să-mi spună.
- Ce idee ! - Credeți că se cuvine ?
- Rațiuni de stat ! - În acest caz...
Și acum, vă ascult.
Sunteți pe cât de magnific îmi închipuiam dle d'Artagnan...
- Cu toate astea, mă dezamăgiți. - Mii de draci ! De ce ?
Credeam că aveți un accent gascon superb.
Mi-am pierdut accentul la Paris, odată cu iluziile mele...
- Trebuia să mă auziți acum 20 de ani... - Mirosiți !
- Unde e Masca de Fier ? - Dle d'Artagnan, nu vă plac florile ?
Vă rog să nu schimbați subiectul. Unde e Masca de Fier ?
- Masca de Fier ? - Da.
- Unde e în clipa aceasta ? - Da.
- Habar n-am. - Cum așa ? Doar ați jurat !
Am jurat să vă spun în momentul în care juram asta...
- Și unde era atunci ? - Era pe acoperiș și încerca să scape.
Mii de draci !
- Mii de draci ! - Fie-vă milă !
Ce rușine !
Domnișoară de Saint Mars, ați meritat-o !
O să ajung să cred că rațiunea de stat
a dobândit un sens pe care nu-l avea în tinerețea mea...
N-o să vină.
Iată-l !
- Sunt marchizul de Vaudreuil. - Iar eu, Van den Enden. Vă așteptam.
- Nu v-a văzut nimeni afară ? - Nimeni.
- Dar unde suntem ? Alături e o școală ? - Da.
M-am stabilit aici ca profesor, pentru a înlătura orice bănuieli.
Nici măcar nu se știe că sunt olandez.
Însă oamenii ar putea fi uimiți că țin ore noaptea...
Domnilor, motivele care ne fac să acționăm sunt diferite.
Știu asta. Dvs reprezentați guvernul olandez,
care nu vrea cu nici un preț ca Franța să semneze un tratat cu Spania.
Care ar da mica noastră țară pe mâna Franței...
Eu vreau pielea lui Mazarin ! Și să mi se redea brevetul de căpitan al gărzilor.
Dizgrația regelui mi-a răpit ținutul Poitou pe care îl guvernam...
Am rezolvat o problemă. Trebuie să-l răpim pe rege.
Dar cu cine îl vom înlocui ?
Domnul e pe cale să ne îndeplinească dorința, cu ajutorul febrei...
Nu. Ambasadorul Olandei tocmai m-a anunțat
că starea regelui se îmbunătățește pe zi ce trece.
Au reușit deja să-l aducă la Paris.
Pe scurt, nu putem conta decât pe noi înșine.
Fiindcă e ușor să-l răpim, hai s-o facem !
Da, dar cu cine îl înlocuim ?
Trebuie să găsim pe cineva care să fie acceptat de Curte...
- De parlament... - De cler...
- De armată... - De starea a treia...
- Și chiar de către popor ! - Nu v-ar conveni o republică ?
O republică în Franța ? Poporul n-ar accepta niciodată așa ceva !
Francezii au nevoie de cineva pe care să-l iubească sau să-l urască.
Atunci pe cine ? Pe cine ?
- Ce faceți ? - Gata ! Am ajuns la Paris.
Coborâți ! Fiecare pornește pe drumul său. Ne vedem mai târziu.
- Și el ? Cu el ce fac ? - E un domn de vază.
Ne-am atașat de el fiindcă ne-a făcut un serviciu.
Și cred că ne mai poate face câteva...
Nu vă bazați pe mine. N-am un sfanț și tocmai am ieșit din închisoare.
Asta e drăguț !
- Ce-ai făcut ? - Nimic.
E posibil. Eu sunt liber, iar închisorile goale. Le-or fi umplut cu nevinovați.
O să vând calul și căruța furate de tine ca să-mi cumpăr rochii frumoase.
- Pentru ce ? - Pentru teatru.
M-ai pus să joc un preot în Provence, o soră de caritate la Caen,
un notar la Avignon, o vrăjitoare bătrână la Senlis, o tânără burgheză la Rouen,
un ucenic brutar la Toulouse, un jandarm la Carcassonne...
Cred că aș putea să joc cu adevărat pe o scenă de teatru, nu ?
Un raționament excelent !
Când voi avea niște rochii frumoase, o să mă duc la Moliere să mă angajeze.
- Acum coborâți și plecați ! - Așadar, ne lași baltă ?
Pe tine, fără nici o remușcare. Pe el, cu un pic de regret...
Dar datorită ție, sper să-l revăd.
- Hai, amice, trezește-te ! - Vin acum...
Hai !
- Unde suntem ? - La Paris.
Vino ! Trebuie să mergem pe jos, fiindcă Marion a luat căruța.
Eu mă duc la "Pomme de Pin",
fiindcă n-am chef să hoinăresc pe străzi. Dacă mă recunosc jandarmii ?
- Vii și tu ? - Nu.
O să fac mai întâi o vizită urgentă, de la care aștept foarte multe.
Dacă vrei să mă revezi, vino la "Pomme de Pin" din strada Marii Hoții.
- Poate... - Și mulțumesc pentru ajutor.
- Cu bine ! - Cu bine !
- Ai fost eliberat ? - Nu. Am evadat.
O să-i cer dreptate regelui. Numai dvs mă puteți ajuta.
Nu ! Eu nu pot ! Pleacă ! Pleacă repede !
Dar ce crimă am comis ?
Dacă se află că te-am revăzut... Aș fi ucis imediat.
- De ce ? - Din cauza chipului tău.
Condamnarea ți-e înscrisă pe față. Ascunde-te !
Ascunde-te bine, dacă vrei să rămâi în viață.
Adio, Henri ! Pleacă repede ! Du-te !
Și nu te mai întoarce niciodată aici. Te implor, Henri !
Punga sau viața !
- Ce faci aici ? - Iar am ratat o șansă de a face avere.
Hai, vino !
- Ce e cu fața mea ? - Eu zic că ai o moacă drăguță.
De altfel, asta crede și Marion.
E ciudat. Îmi amintești de cineva...
Dar de cine ? Habar n-am.
Oricum avem aceeași problemă.
O să ieșim doar noaptea, și gata... Vino ! Mergem la "Pomme de Pin".
Ceremonia m-a epuizat.
E adevărat că episcopul nu mai termina, dar...
Sunt de aceeași părere, dar a fost un moment agreabil pentru toți
să ținem o slujbă de mulțumire pentru că regele și-a recăpătat sănătatea.
Dacă Domnul ar binevoi să pună și nițică minte în creierul maiestății sale...
- A mai văzut-o pe Marie Mancini ? - Își scriu zilnic. Și ce scrisori !
- Trebuie neapărat să le rupem relația. - Dar în ce fel ? Eu tot caut o cale...
- Căpitanul d'Artagnan ! - Doamne !
- Însănătoșirea regelui m-a făcut să uit. - Lăsați-mi mie grija asta, mă descurc.
- Ce-o să faceți cu bietul copil ? - O să găsesc cea mai bună cale.
Ați mers repede. Felicitări !
Nu vă mai rămâne decât să vă duceți prizonierul la Bastilia.
Imposibil, eminență.
Ca să vezi ! Aș vrea să știu de ce.
O să aflați, eminență...
Ce e cu toți oamenii ăștia ? Unde e prizonierul ?
- Eminență, a evadat... - Înainte de sosirea mea.
- Eu n-am nici un amestec. - Nu e nici vina mea, eminență.
- Eu mă îmbolnăvisem de turbare... - E vorba de vasul ăla nenorocit.
- Neguțătorul ăla de ciocolată... - Ce neguțător ?
- De ciocolată, eminență ! E foarte bună. - Vine din Mexic.
Pot lăsa celor în drept sarcina de a lămuri această afacere tenebroasă ?
Poate că ați uitat, dar am o întâlnire...
- Vreau să înțeleg ! - E simplu, eminență.
Cresus n-a vrut să mănânce, m-a mușcat și am turbat.
Nu pricep nimic.
Dar voi o să înțelegeți ce înseamnă să lași să scape un prizonier de stat...
O să încep prin a vă trimite pe toți trei la Bastilia !
Regele !
Sire, ceremonia nu a obosit-o prea mult pe maiestatea voastră ?
Sunteți tatăl ei ?
- Cum vă numiți ? - Sire, sunt baronul de Saint Mars.
Guvernator al citadelei Sainte Marguerite...
- Și fiica dvs ? - Fiica mea ?
- Cum o cheamă ? - Sigur...
- Isabelle, sire. - Numele i se potrivește foarte bine.
Sunt de aceeași părere cu dvs, sire.
- Aceasta copilă e o stea strălucitoare. - E mult mai mult decât atât.
V-aș fi recunoscător dacă ați asista împreună cu ea la următorul bal al Curții.
- Sire, din nefericire, nu voi putea... - Îndrăzniți să refuzați ?
Cardinalul tocmai m-a anunțat că mă trimite la Bastilia.
Nu... N-ați înțeles bine, dragul meu domn de Saint Mars...
Am spus că vă trimit la Bastilia, dar ca guvernator.
Cât despre fiica dvs, voiam să vă anunț
că îi rezerv un loc de domnișoară de onoare pe lângă regină.
Iată o alegere foarte potrivită.
- Maiestatea Sa dorea să-mi vorbească. - Despre cineva, da...
Despre Marie Mancini.
Dar dacă mă gândesc mai bine, e mai puțin urgent decât credeam.
Mergeți să vă odihniți după un drum atât de lung, bunii mei prieteni.
Aș vrea ca micuța Isabelle să fie cât mai frumoasă la bal.
Căci îmi pun mari speranțe în dvs, copila mea...
Dvs, nu ! Am nevoie de un vinovat.
Veți merge la Bastilia pe alt drum, domnule de Lourmes.
Între două gărzi.
Cum v-aș mai putea ajuta, dacă sunt la închisoare ?
- În timp ce liber... - La ce mi-ați putea fi de folos ?
Să regăsesc Masca de Fier, dacă îmi dați acest ordin, eminență.
- Ați putea ? - Da, Eminență.
Atunci, aduceți-l la mine. Mort sau viu !
Dar mai degrabă mort decât viu...
Prețioasele Ridicole
Domnișoară, ați avut un debut promițător în piesa domnului de Moliere.
O subretă mică, un rol mititel... Așa se începe !
- V-am apreciat foarte mult. - Sunteți prea bun.
- Aș putea să vă ajut mult în carieră. - Într-adevăr ?
I-ați dat o singură replică lui Mascarille, dar era atât de precisă...
O replică atât de reală... Mi-aș dori foarte mult să mă bucur de talentul dvs.
- Unde ? - La mine. Am fi mult mai liniștiți.
Și ați fi singurul meu public...
Fără să mă laud, ce public aș fi...
Trăsura mea e aici.
- Dar o aștept pe a mea. - De ce să mai așteptați ?
Doamnă, vă conjur să mă ascultați...
Fără să încetez nici o clipă să mă gândesc la dvs,
am traversat de două ori Franța de la un capăt la altul...
- Nu vă cred. - Au vrut să mă înece și să mă închidă.
M-am luptat cu jandarmii pe acoperișurile unui târg de provincie.
Și toate astea, numai cu gândul la dvs...
Cum am ajuns la Luvru, am făcut galeriile să răsune
cu o întrebare repetată la nesfârșit: "Unde e doamna de Chaulmes ?"
Eu prefer comedia domnului de Moliere.
Mă faceți comediant, în tim ce sinceritatea mea...
Dar prizonierul pe care pretindeți că v-ați dus să-l căutați e fermecător.
Are niște bucle brunete superbe și ochi languroși
care au sedus chiar și inima regelui !
Vă jur, doamnă ! Între mine și Isabelle...
Exact ! Pe "el" îl cheamă Isabelle. Bazile, acasă !
Am fost asigurat că vă găsesc "Au Petit Bourbon", dar nu-mi venea a crede.
- Bună seara ! Și la revedere ! - Opriți !
Mă deranjați ! De altfel, vă credeam la Bastilia.
Dați-mi voie să vă explic motivele care m-au împins să vă caut.
Cardinalul mi-a dat misiunea de a captura Masca de Fier.
Dacă reușim, recompensa va fi considerabilă.
- Noi ? Ce treabă am eu aici ? - Vă propun să ne asociem, domnule.
Sunt soldat ! Nu mă interesează urzelile astea politice.
Fugiți sau vă rup urechile !
Bazile ! Mergem acasă !
Ascultați-mă, domnule !
Asta o să mi-o plătiți ! De altfel, n-am rămas datori cu un duel ?
Mi-am încheiat misiunea și sunt al dvs !
Din păcate, domnule, eu nu sunt al dvs căci misiunea mea de-abia începe.
Sunt în serviciul cardinalului.
E cea mai bună oră. Noaptea aparține celor care șterpelesc pungi cu bani.
- Eu n-am mai făcut așa ceva. - Ai încredere în mine.
Cum nu mai avem un sfanț, sunt nevoit să am încredere.
- Ajutor ! - Repetă ce-ai spus...
Nu, domnule... Tac. Văd că am de-a face cu oameni cinstiți,
care nu au nimic cu viața mea, ci numai cu punga mea...
Iată un om inteligent.
Fiindcă mă rugați atât de politicos, v-o dau din toată inima.
Așa ! E foarte simplu.
Așadar, nu mai există moralitate ?
N-o spun pentru tine, burghezule !
Ți-ai dat punga, ești un om corect... Vezi-ți de drum !
Vă mulțumesc, domnule...
Păreți două pușlamale serioase.
Cu ce drept jefuiți acolo unde eu și colegul meu avem dreptul să lucrăm ?
Lucram...
- Asta o să vă coste scump. - Foarte scump.
Extrem de scump ?
Sergent ! Mi-au luat punga.
Sunt aici la doi pași ! Înarmați până-n dinți ! Niște tâlhari adevărați !
- Stai ! - Acolo !
- Ați spus acolo ? - Da, domnule sergent. Acolo.
Stânga-mprejur ! La stânga ! Înainte ! Marș !
La mine, prieteni !
- Feriți-vă, domnule ! - Mii de draci ! Nu-mi stă în obicei.
Acolo e o bandă de tâlhari atât de răi, încât și rondul a luat-o la sănătoasa.
În sfârșit, o să-mi pot vărsa nervii pe cineva !
E un mușchetar !
Doi contra zece ! Îmi place asta...
- Îmi place ! - Vă credeam niște amatori, dar...
Păstrați punga, și am încheiat discuția.
V-o las și eu pe a mea.
Nu e cazul să-mi mulțumiți...
Mă simt răsplătit cu plăcerea de a mă amuza în compania dvs.
E un mușchetar adevărat !
Cei ca el mi-ar face armata simpatică. Vino !
- Sunteți oameni de vază... - Vreți să vă citesc norocul ?
- Hai, dă-mi mâna ! - Pentru un scud, îți citesc viitorul.
Pe mine mă interesează trecutul, nu viitorul.
Eu tot pe eșafod o să ajung. De ce aș plăti un scud să aud asta ?
- Nu... - Ba da !
Fugiți, căpcăunelor !
Punga ! Mi-au furat punga burghezului.
Debutantule !
Punga ! Mi-au furat punga mușchetarului !
Pentru unul versat, nu e motiv de laudă...
Nu ! Nu e cazul. Am o idee.
Ne-a mai rămas o șansă. Tutorele tău...
Vino să-ți explic !
Afacerea aceasta este esențială pentru Eminența Sa, Cardinalul Mazarin.
Chiar dacă sunteți un gentilom, riscați să fiți spânzurat.
Dacă nu mă credeți, îmi puteți cerceta casa.
Dacă îl găsiți, sunt de acord să mă spânzurați.
Poate că nu îndrăzniți să-l ascundeți aici, dar sunt sigur că îl ajutați.
Nu e adevărat ! Am refuzat ! L-am alungat !
Așadar, recunoașteți că l-ați revăzut.
- Știți unde e ? - Vă jur că nu știu.
Tortura o să vă dezlege limba...
Dați-mi-o !
Nici un cuvânt sau trag !
Intrați !
Poftiți !
Aș vrea să vorbesc cu cavalerul de la Valette.
- Lipsește, domnule. - Ia uite ! Asta-i culmea...
Sunt fiul său. Vă pot ajuta cu ceva ?
Da, mă puteți ajuta cu siguranță.
E vorba de bani. Vin din partea finului său.
A dragului de Henri ? Intrați, vă rog !
- Ce mai face ? - Nu prea bine în privința...
Nici o problemă. Poftiți !
Monseniore !
- Așadar ? - Bătrânul nu era, dar fiul n-a crâcnit.
N-are nici un fiu. Ai căzut într-o cursă.
- Privește ! Ai fost urmărit. - Cursa s-a închis și ați căzut în ea.
- Lourmes ! Sunt pierdut. - Fugi ! Mă ocup eu de el.
- Hoțul ! - Stai !
- Sergent ! - Sunteți singur ?
- Da, din păcate... - Luați-l !
Sunteți nebuni ! Dați-mi drumul ! Lăsați-mă odată ! Ce v-a apucat ?
Când te-am găsit la "Pomme de Pin", poliția era pe urmele tale.
- Exact. - Nu mâncaseși nimic din ajun !
E adevărat.
Ziua dormeai îmbrăcat într-o ascunzătoare împuțită,
iar noaptea ieșeai să jefuiești trecătorii.
- Nu aveam ce să mănânc. - Eu, fată bună, v-am luat aici.
Tu și Lastreamont duceți o viață de belferi...
- E un cuvânt foarte potrivit. - Da.
Dar nu vă ocupați deloc de mine. E ca și cum n-aș exista.
Lastreamont se duce să bea toți banii pe care i-i dau, iar tu...
Tu nu faci nimic să mă amuzi.
Știi bine că iubesc. Mă tot frământ întrebându-mă ce s-a ales de ea.
Nu-ți cer să mă iubești, ci să fii tandru.
Mai e și protectorul tău, sursa fericirii noastre...
Dragul marchiz de Vaudreuil este întruchiparea cornului abundenței.
- Chiar tu mi-ai spus că e gelos. - Da, dar nu e niciodată aici...
Vagabondule, o să mi-o plătești ! E prea mult !
Sire... Maiestatea voastră să-mi ierte această clipă de rătăcire...
Îmi cer scuze că am năvălit pe neașteptate...
Dacă dânsa mi-ar fi spus că are onoarea de a fi preferata maiestății voastre...
Aveți dreptul să vă supărați, dar nu să mă luați peste picior.
S-o iau peste picior pe maiestatea voastră ?
Nu-mi mai spuneți așa, că vă sparg moaca !
Evident, Maiestatea Sa nu folosește asemenea termeni...
De ce țineți morțiș că el este regele ? E un bun prieten de-al meu.
- Sunteți sigură ? - Absolut.
Ca să vezi !
Viitorul dvs e asigurat ! Și al meu la fel...
Dle Cardinal de Mazarin, vă salut !
Nu. Nu semănați deloc cu el. Ar fi fost prea frumos.
Ce doriți ?
Păi... Eram în trecere...
Treceam pe aici și...
Prosternați-vă, domnilor !
Veți vedea intrând un rege după dorința dvs...
- Suntem pierduți ! - Marchizul ne-a trădat !
Săbiile dvs nu-și au rostul ! Potoliți-vă ! Intrați...
- Cum vă numiți ? - Nu știu.
Acest tânăr își caută numele.
- Ludovic al XIV-lea ! Regele ! - Regele !
Regele înlocuit de el însuși, așa cum v-am promis !
- Aș vrea să înțeleg. - E simplu, dragul meu.
Datorită asemănării dvs extraordinare cu regele,
o să vă instalăm pe tron în locul lui.
Nu înțeleg nimic din conspirația pe care o pregătiți împotriva Maiestății Sale,
dar vă previn că nu voi juca nici un rol în ea.
Sunteți nebun !
Dle marchiz, sunteți un cretin.
Dle Van den Enden, dacă n-ați fi o secătură, v-aș cere socoteală !
- Potoliți-vă amândoi ! - Omul acesta știe totul.
- Ne cunoaște planurile, ne va trăda ! - La moarte ! Trădare !
- Nu-l lăsați să iasă ! Țineți-l aici ! - Trebuie să examinăm situația.
Dar până atunci...
Hai ! Întoarce-te !
Ce faci aici ? Și tu ai fost pedepsit ?
- Dacă îl lăsăm în viață, suntem pierduți. - Ascultă !
Trebuie să-l eliminăm imediat. Îl ucidem pe loc !
Și noi ne jucam de-a conspiratorii.
Partizanii așteaptă semnalul meu pentru a mă elibera.
Dl Robert Enden, profesorul nostru, își închipuie că știe totul.
Ne spune câți chinezi sunt în China, dar nu știe că aici e o trapă...
Prin ea ajungi în pivniță, iar apoi în stradă.
- Te las pe tine primul. Eu aștept cina. - Mulțumesc.
Vino ! O să-ți arăt drumul.
- Și ai refuzat ? - Da.
Ce păcat... Îți dai seama ce pierdem ?
Și toate astea, din respect pentru Ludovic al XIV-lea.
De parcă el te-ar respecta pe tine !
Știi ce-ți face el ? Îți pune coarne.
- Poftim ? - Da, cu faimoasa ta Isabelle...
Marchizul mi-a povestit totul. Nu ți-am spus, fiindcă eu sunt drăguță.
Toți cei de la Curte știu.
Isabelle de Saint Mars a devenit domnișoara de onoare a reginei !
- Nu se poate ! - Dar asta nu e totul.
Regele a instalat-o într-o căsuță frumoasă din apropiere de Paris.
Se duce la ea în fiecare noapte.
- Știi unde e casa ? - Da. Mi-a arătat marchizul.
- Dacă regele a făcut asta, mă răzbun ! - Nu mai spune...
Ajutați-mă !
Ce mă pui să fac ? Eu sunt hoț, nu saltimbanc !
Ușurel...
Am venit doar să vă anunț vizita Maiestății Sale.
Ce păcat...
- Masca de Fier a fost găsită ? - Nu încă.
Atunci mai pot să sper. Nu-mi rămâne decât să am răbdare.
Atât de mult îl iubiți ?
Maiestatea Sa, regele !
La drum !
E adevărat, sire...
Am leșinat când v-am văzut întâia dată, dar...
Dar numai fiindcă vederea unui rege v-a impresionat.
Și eu care am luat acel gest drept iubire...
E iubire, sire.
Atunci, nu vă înțeleg atitudinea ! De ce mă respingeți ?
E vorba de iubire pentru chipul dvs.
Dar chipul dvs...
Ce e cu el ?
Era chipul altcuiva.
Stați !
L-am pierdut pe rege ! Regele nu mai e aici !
Mii de draci ! Trăsura e goală !
- Ce facem ? - Ne întoarcem acolo ! Mii de draci !
La drum !
M-am săturat de impertinențele dvs.
Mâine plec cu întreaga Curte la Fontainebleau.
O să veniți și dvs. Aceasta este voința mea.
Maiestatea Sa, regele !
A fost cât pe ce să aștept !
La drum !
E de acord !
Poate că sunt o ființă crudă, dar dvs sunteți mojic, fiindcă nu mă salutați.
Ce căutați, dragul meu prieten ?
Pe dvs vă căutam !
Dar sunt în fața dvs.
Cred că am halucinații. De exemplu, lacheul acela...
Eu văd doi.
Și eu.
- Sunteți sigură ? - Absolut.
De asemenea, sunt sigură că am fost mult prea rea.
Eu sunt responsabilă pentru starea dvs...
Vreau să vă însănătoșesc.
Există un singur leac pentru a mă vindeca.
- Unul singur, da... În seara asta ! - În seara asta !
În seara asta, căpitane d'Artagnan, îl veți escorta pe rege la Fontainebleau.
Mulțumesc.
Fontainebleau !
Merg și eu.
Pe diseară, căpitanul meu plebeu !
La Fontainebleau îl veți găsi pe marchizul de Vaudreuil. El vă va ghida.
Atenție ! Iată-i !
Mii de draci ! Ce e cu podul ăsta nenorocit ?
Ieșiți odată de acolo !
Hai, țineți-vă caii de căpăstru !
Grăbiți-vă ! Trebuie să ne întoarcem lângă trăsură.
Ieșiți !
- Atenție ! Totul depinde de dvs. - Aveți încredere în mine.
- Porniți ! - La drum !
- Maiestatea sa regele e îngrijorat. - Îngrijorat sau nu, eticheta se respectă.
Obiceiul regelui e să salute doamnele.
Nu atât de mult ! Trebuie doar să vă atingeți pălăria.
Dacă nu mă înșel, vom avea în curând o nouă favorită.
Ați fi putut să mă anunțați că e vorba de seara asta, dar nu cu mine...
Eu sunt cea mai surprinsă !
Vă apărați ? Nu m-ați obișnuit așa.
Dar cum v-am obișnuit, maiestate ?
Cu tandrețea, cu pasiunea, cu docilitatea dvs...
- Râdeți de mine ? - Deloc.
Din prima zi în care ați fost a mea...
Dar n-am fost niciodată a dvs ! Și nici nu voi fi vreodată.
Știu, toată Curtea crede că lucrurile stau altfel, dar...
Dar pretindeți că se înșală, nu ?
Suntem singuri, sire. Ce rost are să ne prefacem ?
Isabelle, e adevărat ?
Chiar așa e ? Nu mi-ați cedat niciodată ?
Da, e adevărat...
Citesc asta în ochii tăi.
- E minunat ! - Nu înțeleg acest joc, sire.
Mă sperie...
Nu vă speriați, Isabelle... Nu fac altceva decât să mă amuz.
Nu mă credeți ?
Și dacă e plăcerea mea să aud că nu mă iubiți ?
Îmi e foarte greu fiindcă sunt nevoită s-o resping pe maiestatea voastră.
Vă e greu să mă respingeți ?
Așadar, ați rezistat pentru a părea mai prețioasă,
dar e suficient să insist ca să fiți a mea !
N-o să fiu niciodată a dvs, dar o să sufăr.
Nu aveți decât un vis, să fiți amanta regelui.
N-am decât un vis, acela de a vă mângâia chipul...
Însă îl refuz, fiindcă e cel al regelui.
Iubesc ochii și gura dvs,
fiindcă sunt ai unui biet băiat sortit să fie veșnic prizonier
doar fiindcă are ghinionul de a vă semăna !
Vorbiți despre Masca de Fier ?
În sfârșit, recunoașteți...
La Paris vă prefăceați că nu înțelegeți nimic din vorbele mele.
Așadar, știți adevărul.
Aș fi preferat totuși să nu fiți vinovat de această crimă.
Ce crimă ?
Așadar, sunteți îndrăgostită de acel biet prizonier
care îmi seamănă leit...
Fiindcă e fratele dvs geamăn ! Acum sunt sigură de asta.
După părerea dvs, eu sunt geamănul regelui ?
Vreau să spun că Masca de Fier ar fi fratele meu
și că pentru a evita neplăcerile el a fost închis la Sainte Marguerite.
Mi-e de-ajuns să va fi văzut pe amândoi pentru a fi sigură de asta.
Dar spuneți-mi cum ați făcut pentru a-i vedea chipul.
Regulamentul pedepsea cu moartea pe oricine l-ar fi văzut.
Eu încălcam regulamentul în fiecare zi.
Tânărul acela era la fel de imprudent că dvs.
Era la fel de îndrăgostit ca mine.
Salvați-l ! N-o să vă ceară tronul.
O să fugă departe, cu mine.
Vă implor ! Ajutați-ne să fim fericiți.
- Și eu cu cine voi fi fericit ? - Cu doamna de Chaulmes.
În seara asta nu s-a vorbit decât despre noua dvs favorită.
Mă aruncați în brațele alteia.
Nu mă iubiți deloc.
Cât de mult v-aș iubi, dacă nu l-aș iubi pe Henri...
Și dacă îl salvez ?
Dacă mă sacrific, n-aș merita o recompensă ?
Ezitați...
În timp ce el riscă să fie închis pe viață și poate chiar să fie ucis !
Hai, fiți rezonabilă...
Chiar nu vreți să mă răsplătiți ?
Bine...
Așadar, cedați pentru ca eu să-l salvez ?
Asta e dovada că nu-l iubiți.
Dacă l-ați iubi, ați ști că el preferă să fie închis ! Și chiar ucis !
- Mai bine asta, decât să-l trădați ! - Nu știu. Mi-e rușine.
E posibil să aveți dreptate, nu mai știu...
Nu te teme.
Nu mai plânge. Sunt aici.
Ca să vă fac pe plac, draga mea,
mă duc chiar acum s-o vizitez pe dna de Chaulmes.
Ticăloasa !
D'Artagnan !
Te-am așteptat în zadar azi-noapte. De ce n-ai venit ?
Mi s-a părut că o văd pe maiestatea sa intrând în camera dvs.
Ați văzut bine. N-ați visat. Regele chiar a venit.
Ce prostuț e !
În loc să fugiți, trebuia să fi stat lângă ușa mea măcar un minut.
- L-ați fi văzut pe rege ieșind. - După doar un minut ?
Nu avea nevoie de mai mult pentru a-mi spune ce avea de zis.
Adică ?
Mi-a ordonat să vă iubesc la fel de mult cum o iubește el pe dra de Saint Mars.
Aiureli ! Nu-l mai interesează Isabelle care, de altfel, nu l-a suferit niciodată.
D'Artagnan... Ascultați-mă !
Acum ascultați, Isabelle...
Ascultați cu atenție și amintiți-vă.
Henri !
Vedeți ? V-am spus adevărul.
Nu... E prea simplu.
De fiecare dată trageți perdeaua, dar scandalul continuă.
- Doamne ! Dle Pimentel... - Alianța noastră nu mai este posibilă.
O să cer cuiva mai important decât mine să o facă posibilă.
- Drace ! Cui ? - Regelui în persoană.
Ludovic, vă cer să ascultați cu gravitate vorbele cardinalului de Mazarin.
Îmi promiteți ?
De ce nu răspundeți ?
Fiindcă ascult doar sunetul vocii dvs, doamnă.
Nu accept un asemenea răspuns.
- În rolul pe care vi l-a dat Dumnezeu... - Dumnezeu și alții !
Ei au avut grijă, prin toate mijloacele, ca nimeni să nu încerce să-mi ia coroana.
Faceți aluzie la o poveste cumplită, pe care nu credeam că o cunoașteți.
Uitați-o, așa cum am uitat-o și eu. Aceasta este datoria noastră.
- Acționați numai în calitate de rege. - Ca dvs, numai în calitate de regină !
Doamnă, vă rog să ne lăsați singuri. Vom vorbi ca între bărbați.
La revedere, doamnă !
Sire, vă implor, fiți rezonabil și ascultați-l pe cardinal.
Mă îngrijorează.
Sire, eu nu sunt un orator.
Aventura dvs cu dra de Saint Mars
mă împiedică să aranjez căsătoria dvs cu infanta Spaniei.
Cu atât mai rău pentru infanta...
- Și această căsătorie... - Nu va avea loc, și gata !
Căsătoria aceasta este necesară pentru semnarea tratatului cu Spania.
Ei bine, nu vom avea un tratat cu ei.
Iar acest tratat e indispensabil pentru Franța.
Mii de oameni care trăiau cu frica în oase și uneori, în multă mizerie,
fiindcă teama dă naștere la sărăcie,
se vor bucura în sfârșit de liniște, de ordine, de fericire...
Hotărârea mea e luată, cardinale.
Nu mă voi căsători cu infanta Spaniei. Eu sunt regele.
- Fac ceea ce îmi place. - Sunteți regele, deci vă veți sacrifica.
N-o să vă purtați ca un amant din plebe.
Poate că sunt doar un amant din plebe...
Nu, sire. Eu vă cunosc.
Gloria Franței e mai importantă pentru dvs decât iubirile.
Dacă aș sacrifica fericirea poporului meu pentru fericirea mea,
după părerea dvs, aș fi un...
Nu îndrăznesc să spun ce-ați fi, sire.
În orice caz, ați fi nedemn să conduceți această măreție care e Franța,
care vine de departe și urcă atât de sus,
încât e singurul lucru mai presus de dvs pe această lume.
S-a rezolvat, dragul meu prieten !
V-am iertat pentru bănuielile neîntemeiate.
Înțeleg asta, dar aș vrea să mă iertați mai bine...
- Aș vrea să mă iertați în pădure... - În pădure ?
Căpitane d'Artagnan ! Domnule d'Artagnan !
Iar începe !
Din ordinul regelui !
Mă întorc imediat.
Căpitane !
Maiestatea voastră...
V-o încredințez pe domnișoara de Saint Mars.
Maiestatea voastră se descurcă ?
Lastreamont, totul va reintra în ordine.
Ce veste neplăcută ! Eu și ordinea n-am făcut niciodată casă bună.
Ia-ți calul și fugi !
Anunță-i pe marchizul de Vaudreuil și pe Van den Enden. Ai înțeles ?
Da, am înțeles că nu miroase a bine. Am șters-o !
- Pe curând, puștiule ! - Pe curând, frățioare !
Sire, căpitanul îmi reproșează faptul că mi-am uitat iubirea pentru Masca de Fier.
- Și că am uitat-o în brațele regelui... - Bravo, d'Artagnan ! Și mulțumesc.
Dragul meu căpitan, în această casă există un prizonier
pe care vreau să-l vizitez și câțiva spadasini care îl păzesc.
Acești spadasini sunt în plus.
Am înțeles, sire.
Nu. Du-te să te ascunzi.
În numele regelui, deschideți !
Privește !
Și asta nu-i nimic ! Dacă m-ați fi cunoscut acum 20 de ani...
Mă temeam că o să-mi șifonez hainele, fiindcă e vorba de o vizită oficială,
dar acum mă tem pentru d'Artagnan.
Curajoșilor ! O să vă învăț cine e căpitanul d'Artagnan !
- Lastreamont, ești aici ? - Nu, d'Artagnan ! La serviciile tale !
Nu era nevoie de spadă.
Ai alte arme cărora nu le rezistă nimeni...
Nu... Așteaptă-mă aici. Mă întorc imediat.
Iertați-mă că a durat atât de mult, sire, dar erau 11.
Vă înșelați, d'Artagnan. Erau 12 !
13, sire... Am și un prizonier. Mă rog, o prizonieră...
- Nu știam că e aliatul tău. - Eliberați-o !
Și stați cu dra de Saint Mars.
Mă întorc în cinci minute.
Ce e cu zarva asta ? Ați venit să mă ucideți ?
N-ar fi o crimă, ci doar o eliminare pe care n-ar observa-o nimeni.
Priviți-mă !
Nimeni nu știe cine e mai mare dintre noi doi,
cu câteva minute sau cu câteva secunde...
- Chiar sunteți fratele meu ? - Și sunt persecutat din copilărie !
Numai ca să puteți domni fără să fiți contestat !
- Nu știam nimic. - Acum știți.
- Și sunt de acord cu asta. - Evident !
Rațiunile de stat impuneau măsuri atât de crude.
Atât de crude pentru mine și atât de confortabile pentru dvs !
Dar rolurile s-au inversat, iar eu sunt în continuare de acord.
Nu are rost să insistați. Accept soarta pe care mi-o propuneți.
Care ?
Presupun că, fiind instalat acum în locul meu pe tron,
vreți ca eu să vă iau locul în temniță.
Acesta este motivul pentru care mi s-a pus o mască.
- Și ați accepta ? - Da.
Dacă v-aș închide la Bastilia, nu i-ați spune adevărul guvernatorului ?
Un scandal, o Frondă ? Dezordinea ar fi contrară intereselor statului.
De când am fost răpit, m-am gândit doar la statul meu.
Chiar mi-am reproșat faptul că nu m-am gândit suficient la el...
O să aveți o viață întreagă la dispoziție să vă gândiți la el.
Masca nu vi se potrivește.
Am venit să vă redau tronul.
Ce spuneți ?
Conspiratorii care m-au pus rege au interese contrare celor ale Franței.
Fără îndoială, aș fi putut să trec este șantajul lor
și să semnez tratatul cu Spania...
Dar ?
Dar prefer libertatea.
Poate că infanta Spaniei e fermecătoare, dar în inima mea se află un alt chip.
- O s-o luați de soție, nu-i așa ? - Trebuie s-o fac.
Totul e cum nu se poate mai bine. Eu n-am fost crescut pentru meseria asta.
Aș fi fost un rege jalnic.
O rog pe Maiestatea Voastră să iasă din această casă.
Îl veți găsi pe d'Artagnan și vă veți putea întoarce la palat.
Și dvs ?
Eu o să plec foarte departe împreună cu fata pe care o iubesc.
Nu.
- De ce ? - Nu, dragul meu frate.
Dacă ați fi rămas pe tron, eu aș fi acceptat Bastilia. Faceți la fel !
- Credeți că o să mă supun ? - Sunt convins.
E voința unui popor care are nevoie de un rege. De un singur rege...
Nu vreau să las statul la voia unui capriciu care vă poate veni într-o zi...
Acesta este destinul nostru. Fiecare va avea închisoarea sa.
A mea la Luvru, a dvs la Bastilia...
Luați capa mea, pentru ca asemănarea să fie perfectă.
Conduceți-l pe monsenior la Bastilia, cu tot respectul cuvenit rangului său.
Schimbarea nu e în rău, monseniore. Veți vedea...
Aici, la Bastilia, bucătăria e delicioasă.
Ne vom simți mult mai bine decât la Sainte Marguerite.
Aveți vreo dorință specială pentru cină ?
Da, am o dorință anume.
Vreau să vorbesc câteva clipe cu căpitanul d'Artagnan.
Mă tem că am surprins în această seară un secret cumplit, monseniore.
Fiindcă misterul mă depășește,
mă voi preface că am avut din nou halucinații.
- Pot să fac ceva pentru dvs ? - Da.
În ce fel, monseniore ?
Protejați-o pe dra de Saint Mars.
Apărați-o de cei care îi dau târcoale.
Regele, poate, domnul de Lourmes, probabil,
disperarea, cu siguranță...
Vă promit, monseniore !
Cum farmecul dvs a produs dezordine la Curte, domnișoară,
vă încredințez domnului de Lourmes.
El o să vă conducă înapoi pe insula Sainte Marguerite,
căci l-am numit guvernatorul ei.
Iată numirea dvs.
Doresc să vă căsătoriți cu dl de Lourmes.
Niciodată !
Doresc să vă căsătoriți cu dl de Lourmes.
Dacă refuzați, veți rămâne alături de el, dar în calitate de prizonieră.
Trăsura dv este jos, dle guvernator.
Vă rog s-o urcați în ea, cu binișorul sau cu forța,
pe logodnica sau pe prizoniera dvs, după cum doriți.
Pe mine mă amuză această comedie. Pe dvs nu, sire ?
Nu e o comedie, domnișoară.
Înclinați-vă așa cum mă înclin și eu în fața unei decizii dure, dar necesare.
- Îi lăsați să facă așa ceva ? - E necesar.
- Nu mă mai iubiți. - Sunt nevoit să mă retrag.
Mâine-dimineață plec la Hendaye pentru a o întâmpina pe infanta Spaniei,
viitoarea regină a Franței.
Luați-o pe domnișoara.
Cu amețitoare bucurie, Eminență... Cu recunoștință și cu...
- Și cu forța dacă e nevoie ! - Nu e cazul.
Dacă nu mă mai iubește, pentru mine nimic nu mai are importanță.
Monstrule ! Toată ziua v-am așteptat în tufișuri.
Steaua mea luminoasă ! Acum sunt al dvs pentru totdeauna.
Vă cer doar o secundă, pentru a-i spune o vorbă Isabellei de Saint Mars.
- Iarăși ea ! - Nu fiți geloasă în mod prostesc.
E un mesaj îndurerat, un mesaj trist al unui prizonier nefericit...
Prea târziu ! Dl de Lourmes a plecat cu ea către insula Sainte Marguerite.
Doamnă, mă întorc imediat !
O secundă !
Domnule, căpriorul e delicios.
Este asezonat cu sos cu trufe și cu coniac, specialitatea bucătarului.
Nu mi-e foame.
Nu mi-e sete.
Poate că v-ați fi dorit o companie galantă...
Nu-mi stă mintea la așa ceva.
Servitorul pe care l-am trimis să vă servească nu vă e pe plac ?
El sau altul, e totuna.
Pe vremuri, Isabelle era singura care vă făcea să zâmbiți.
Dar din ordinul Eminenței Sale,
domnul de Lourmes tocmai a plecat cu ea spre Sainte Marguerite.
- Ce spuneți ? - Dl de Lourmes o duce pe insulă.
Ca să vă amuzați, nu vă mai pot propune decât...
- Propuneți-mi să vă retrageți ! - Bine...
Plecați și dvs !
Henri !
- Lastreamont, tu erai ! - Nu-mi rosti numele aici.
M-am întâlnit pe scară cu jandarmul care m-a arestat la Limoges,
iar când am ajuns, cu grefierul care m-a condamnat la ocnă la Toulouse.
Știi de ce sunt aici ?
Ca să te ucid ! Marchizul de Vaudreuil și toți ceilalți conspiratori
m-au angajat aici ca să fiu în serviciul tău și să te ucid.
Mi-am pus banderola asta ca să nu mă recunoască nimeni.
Am fost plătit în avans. Împărțim banii. Așa e normal.
Cum Isabelle e în mâinile ticălosului de Lourmes, mă simt în stare de orice.
Pentru a o regăsi, sunt în stare să trec printre zăbrelele astea !
Ai fi ucis de santinele.
Mai bine m-ai ajuta să-i iau gâtul claponului ăstuia !
Mai bine nu, bea un pic din vinul ăsta. E Chambertin !
Nu, mulțumesc.
Mie mi se pare că visez.
Stau în palatul ăsta, în Bastilia,
fără să risc să fiu recunoscut de vreun jandarm...
Trăiesc ! Mă destind, înfloresc...
Iar dacă tu pleci, ar trebui s-o iau de la capăt cu viața asta de câine,
pentru a sfârși tot cu ștreangul de gât...
Știi ce ți-ar trebui ?
Masca mea. Așa ai scăpa de justiție.
- Spune-mi ! - Ce ?
Crezi că e imposibil ?
Eu cred că e foarte posibil.
Și ai face asta pentru mine ?
Îmbrac hainele tale. Îmi pun banderola.
Tu îți pui masca mea.
Prietene ! În sfârșit, o să trăiesc ca un rege !
- Doamna nu mai are nevoie de nimic ? - Nu ! N-avem timp. La drum !
Domnule, ați văzut cumva un cupeu ?
În el se aflau un tip oribil și o tânără fermecătoare.
- Ea părea foarte tristă. Într-acolo ! - Mulțumesc.
- N-ați văzut... - Un căpitan de mușchetari ? Tocmai a...
Nu. Un cupeu cu o tânără fermecătoare și un bărbat oribil...
- Nu veți fi singurul. - Mulțumesc !
Domnule !
Da, știu !
O să mă întrebați dacă am văzut o fată superbă într-un cupeu cu un monstru.
- Da, doamnă. - Ba nu ! Eu caut un...
- Un tânăr pe care îl doare capul ? - Nu. Un bărbat frumos, căpitan...
- Așadar, un mușchetar ! - Da.
- Mergeți după ei, doamnă. - Mulțumesc. Bazile, la drum !
Mergeți după ei !
Mai repede, pentru Dumnezeu !
Nu știu ce vrea omul ăsta, dar pădurea e plină de tâlhari...
Vă temeți de moarte ?
Nu vă menajați caii, vi-i plătesc !
Eu visez moartea. Sper că și ea se gândește la mine.
D'Artagnan !
- Cu ce drept îmi opriți trăsura ? - Sunt în misiune !
- În serviciul regelui ? - În serviciul meu !
I-am adus domnișoarei de Saint Mars un mesaj din partea...
- Regelui ! - Nu.
Din partea unui prizonier de la Bastilia care poartă o mască de fier și vă iubește.
E minunat ! Așadar, el nu era el... Și el mă iubește și acum !
- E o nebunie ! Și eu ? - Dacă ați putea să mă scăpați de el...
Cum rămâne cu duelul nostru ? Nu mai sunteți în serviciul nimănui.
Iar locul ăsta pare foarte potrivit pentru a găzdui confruntarea noastră.
- Să-i dăm drumul, domnule ! - Vă rog să poftiți !
Și acum să vedem, dle de Lourmes !
Bravo, dle de Lourmes !
Vizitiu, la capătul lumii !
Era o trăsură pe marginea drumului !
Vreți să-mi distrageți atenția, dar n-o să reușiți.
Oricum, trăsura a dispărut...
Evident, iar se luptă !
Degeaba faceți fețe-fețe, domnule. N-o să mă întorc.
Vă jur că, de data asta, sunt depășit.
Iată că avem din nou o trăsură... Și o tânără femeie !
- Și nu e aceeași... - Nu, mizerabilule ! Nu e aceeași !
Când mă gândesc că am alergat atâta drum ca să vă propun să ne căsătorim,
iar eu vă găsesc într-un duel pentru o rivală !
Vă înșelați, doamnă. Mă bat în primul rând fiindcă i-am promis domnului
să-mi încrucișez sabia cu a lui.
Mă mai bat fiindcă o tânără fată avea nevoie de libertate
pentru a-l regăsi pe cel pe care îl iubește. Și nu sunt eu acela !
Mă bat fiindcă zorile sunt răcoroase, iar eu mă tem de guturai !
Mă bat din obișnuință, fiindcă un soldat e făcut pentru asta !
Fiindcă n-am putut să suport niciodată viața decât plină de riscuri !
Mă bat împotriva oricui, adesea pentru dreptate,
dar, și mai des, dintr-o toană !
Mă bat ca să rămân tânăr și pentru a merita iubirea dvs.
Mă bat pentru onoare !
Iar onoarea mea nu are de câștigat dacă o mai las pe dna de Chaulmes să aștepte,
fiindcă vă zdrobesc...
Vă fac cadou calul meu, domnule.
Doamna mă face prizonier.
Ce plăcere îmi faceți, monseniore ! Nu mai sunteți același.
Se va ști oare vreodată cine sunt ?
Prin aceasta, sunt uniți în sfânta legătură a căsătoriei
Cecile Adenais de la Roche-Fontaine,
văduva lui Xavier Henri de Bois-Lambert, conte de Chaulmes,
și Charles de Baatz, senior d'Artagnan, căpitan al mușchetarilor regelui.
Vă rog să semnați aici...
Repede, căpitane ! Vă cheamă regele la Hendaye !
Mă întorc repede !